OTOMANSKI PORUČNIK
Ispričaću vam priču o mom putovanju.
Gde sam bila, kako sam tamo stigla,
i šta sam usput videla.
Mislila sam da ću promeniti svet.
Ali, naravno, svet je promenio mene.
Doktora! Pomozite, molim vas! -Ne smete biti ovde. -Molim vas!
Treba nam pomoć. -Ovamo! Ovamo!
Ne smeju biti ovde! -U redu je.
Šta mu se dogodilo? -Bušilica mu se otrgla.
Drži se, Seme. -Drži se! Bićeš dobro.
Bićeš dobro, Seme. -Pomozite mi, molim vas!
Nije im ovde mesto! -Šta radiš?
Iskrvariće do smrti! -On ne sme biti ovde! -Pomozite mi!
Šta se događa? -Doktore, ima dubok ubod.
Taj čovek je u pogrešnoj bolnici! -Nema vremena za pravu.
Nosite ga odavde. Brzo! -Iskrvariće do smrti!
Krvari! -Ovo nije u redu!
Brže! Brže! Nosite ga napolje!
Šta je s tobom? -Nosite ga niz stražnje stepenice. Ovuda.
Veliko mi je zadovoljstvo
da vam predstavim našeg govornika i prijatelja,
dr Džud Grešam.
Hvala.
Istočna Anadolija je brdovita zemlja.
Njeni stanovnici su siromašni, ali veoma vredni.
Za njih je savremena medicina revolucionaran pojam.
Mogla si da presvučeš tu uniformu! -Žao mi je, nisam imala vremena.
Zato je rad bolnice američke misije u Vanu od tako vitalne važnosti.
Mnogim ljudima u regionu,
naša bolnica pruža jedinu dostupnu medicinsku pomoć.
Ljudi dolaze iz okoline od nekoliko stotina kilometara.
I jedini razlog što u tome uspevamo
su velikodušne donacije hrišćana otvorenog srca poput vas.
Naravno, postoje prepreke.
Istočna Anadolija može biti mesto neopisivog nasilja i prestupa.
Ali je i mesto žestokog duha.
I naroda koji je tamo opstao.
Kada sam prvi put došao u Van kao tek svršeni doktor,
planirao sam da ostanem godinu dana, da odslužim svoje,
a zatim se vratim u Ameriku i otvorim uspešnu praksu.
To je bilo pre osam godina.
Nisam nameravao da se to desi,
ali kad sam upoznao ove ljude i živeo među njima,
znao sam da nikada neću otići.
Hvala vam.
Zvuči kao vihor. -I jeste bio vihor.
Obilazim bolnice u raznim gradovima,
jurim najnovija dostignuća u modernoj medicini.
Tačno. Medicinska nauka neverovatno napreduje.
Kad bismo mogli da unapredimo i mišljenje doktora.
Lili... -Kako to mislite, gospođice?
Juče su oterali čoveka iz bolnice u kojoj radim
jer mu je koža bila pogrešne boje.
Dr Grešam, moram vam se izviniti zbog naše ćerke.
Uveravam vas, gđice Rou, niko nikada nije oteran iz naše bolnice
zbog boje svoje kože ili verskih ubeđenja.
To bi bilo protiv svega u šta verujemo.
Dr Grešam, volela bih da vam nešto pokažem.
Zar nije divan?
Veoma je lep. -Pripadao je mom bratu.
Učio je za doktora kad je umro.
Žao mi je, gđice Rou. -Želim da ga doniram vašoj misiji.
Koristio bi vam kamion, zar ne? -Naravno. I cenim vašu ponudu.
Ali nema načina da ga otpremimo u našu bolnicu.
Zašto? -Pa, kao prvo, železnica ide samo trećinu puta,
a putevi su samo neravne staze prosečene kroz planine.
Kozje staze, zaista.
Naći ću načina da ga pošaljem tamo.
Želim da služi svrsi.
Sigurni ste da niste vi ta koja želi da služi svrsi, gđice Rou?
Pretpostavljam da tražim nešto, neki način da pomognem.
Šta god da je to, siguran sam da ćete naći.
Nadam se da ćemo se jednog dana ponovo sresti.
I ja se nadam.
Evropa je na ivici rata.
Nema garancije da će kamion ili medicinski materijal
ikada stići do bolnice dr Grešama.
Šta ako ih odnesem sama? -Kako to misliš?
Otploviću u Istanbula da se uverim da će preći i ostatak puta.
Šta, da ih lično dostaviš? - Da.
Lili, tvoje srce je na pravom mestu,
ali taj put, previše je opasno.
To je nezamislivo. Ne dolazi u obzir!
Mlada žena sama u tom delu sveta. -Ne.
Već sam sve pripremila.
Šta si uradila? -Već sam rezervisala transport za sebe i materijal.
Iskoristila sam nasledstvo od bake.
Lili, nije stvar u novcu. -Imaš 23 godine.
Sve tvoje prijateljice su udate i podižu porodice.
Sve dosad smo povlađivali tvojim hirovima. -Hirovima?
Škola za medicinske sestre. Tvoj rad sa siromašnima.
Lili, vreme je da se skrasiš, a ne da bežiš na drugu stranu sveta.
Žao mi je, dušo. Ne možemo ti to dozvoliti.
Apsolutno ne!
Volim vas oboje.
Ali ovo je nešto što moram da uradim.
Lili! Lili!
Dva meseca kasnije...
ISTANBUL
Gđice Rou? -Da. -Vaša roba će odmah biti istovarena.
Hvala, Tomase.
Gospodine! Gospodine, oprostite!
Ignorišite ga. Produžite.
Molim?
Posebna dobrodošlica u Istanbul. On ispusti četku, vi mu je dohvatite,
i iznenada dobijate najskuplje čišćenje cipela na svetu.
Oprostite, gospodine. U redu je, hvala.
Hvala. -Nema na čemu. -Vi ste Amerikanka? -Da, ja...
Htela sam da vidim džamiju.
Možete li mi reći kako da dođem do nje?
Pa, mogu, ali će možda biti lakše ako vam pokažem.
Hajdemo. Ne želite da propustite najlepšu džamiju u Istanbulu, zar ne?
Hajde!
Izujte cipele i prekrijte kosu.
Ovo je kao da ste u Božijim mislima.
Izgleda da se naše vreme u Božijim mislima privodi kraju.
Doviđenja. -Hvala, gospodine...
Ismail Veli, poručnik Otomanske carske vojske.
Kad ne izigravam turističkog vodiča za mlade američke dame.
Lilijan Rou.
Nadam se da uživate u poseti mojoj zemlji, gđice Rou.
Prijatnoj, ali kratkoj. Približava se rat.
Žao mi je, gđice Rou, ali više vam ne mogu garantovati isporuku.
Otomansko carstvo svakoga dana može ući u ratno stanje.
Roba namenjena američkim misijama se zadržava.
Jedini izbor vam je da se vratite kući.
Nisam došla ovako daleko da bih se sada samo vratila.
Možda postoji jedan način na koji biste mogli dobiti dozvolu.
Da? -Morali biste da nađete vojnu pratnju.
Striče, ovo je smešno.
Amerikanka je zahtevala baš tebe. Razmišljaj o tome kao o prilici.
Prilici? Ta bolnica je usred nedođije.
Kad ovaj rat počne,
Rusija će pokušati da svoje granice proširi u Anadoliju.
Pitanje je da li će Jermeni u regionu stati uz carstvo
ili će se pridružiti Rusima protiv nas.
Pa želiš da ja budem špijun?
Hajde da budemo iskreni jedan s drugim.
Do sada su te nosili tvoje ime i tvoj šarm.
Ali sad je vreme da se dokažeš.
Dobro.
Ne znam kada ću se vratiti. Videćemo.
Poručniče Veli!
Ne mogu vam se dovoljno zahvaliti na pomoći.
U stvari, gđice Rou, treba ja vama da se zahvalim.
Ovo je sjajna prilika da gurnem u stranu svoju vojničku karijeru
i pomognem vam da odvučete svoje kutije i svoj smešni kamion
do ivice nedođije.
Poručniče Veli!
Žao mi je što ovo putovanje remeti vaše velike lične planove,
ali budući da je vašim zemljacima očajnički potrebna medicinska pomoć,
trebalo bi da mislite o njihovim potrebama, a ne o svojim ličnim.
Ne smete biti ovde.
Gospođice Rou! Ovde postoje običaji.
Morate ih se pridržavati ako hoćete da se uklopite.
Hvala, poručniče, što ste mi ukazali na to...
Ne treba da se udaljavate. -Savršeno sam dobro.
Je li to planina Ararat gde se iskrcao Noje?
Jeste. mi je zovemo Agri Dag.
Agri Dag.
Noje i Veliki potop. Adam i Eva.
Znate, to je takođe i deo islamske kulture. -Stvarno?
Adam i Eva?
Samo po islamskom kazivanju, oni nisu izbačeni iz vrta.
Smešteni su u različite delove sveta,
pa su morali da traže jedno drugo.
Ne udaljavajte se, molim vas.
Probudite se! Probudite se! Šta god da se desi, ne pokazujte se!
Sakrijte se!
Nosimo medicinski materijal u bolnicu američke misije.
To su samo lekovi i zavoji, materijal koji je potreban narodu.
Tvoje čizme, vojničke su!
To su samo čizme.
Baci pušku, Turčine.
Znam ko si, vojniče. Pitanje je da li da te ubijem?
Ili će me moja hrišćanska savest sprečiti?
Hej! Hoćemo li da ubijemo ovu tursku džukelu?
Upadaj! -Beži, beži, beži!
Idemo! Idemo!
Držite ga!
Ne mogu da ga kontrolišem!
Hajde!
Gđice Rou, imali smo sreće. -Sreće? -Da.
Izgubila sam medicinski materijal. Izgubila sam kamion. Bratov kamion.
Svakako bi to uzeli.
A uzeli bi još nešto. -Šta to?
Naše živote.
Možete ovo da koristite kao jastuk. -Hvala. -Evo.
Hvala, poručniče. -Izvinjavam se zbog razmeštaja.
Nadam se da ćete moći malo da odspavate.
Zdravo!
Kako "zdravo" kažete na turskom?
Merhaba!
Je li to misija?
Ne. To je garnizon u kome sam bio na službi.
Bolnica vaše misije je tamo.
Dođite.
Pa, uspeli ste.
Doviđenja, gđice Rou.
Nadam se da ćemo moći da se vidimo... -Gđice Rou?
Šta radite ovde?
Stvarno? - Dr Grešam, to je duga priča.
Jeste li dobro? -Dobro sam. Ovo je moj pratilac, poručnik Veli.
Poručniče, ovo je dr Grešam. -Doktore.
Poručniče, hvala vam što ste nam je bezbedno doveli.
Bilo mi je zadovoljstvo.
Hajde da se sklonimo sa sunca.
Hvala, poručniče.
Pa šta vam se desilo?
Nosila sam medicinski materijal u kamionu mog brata,
kao što sam obećala. -Doneli ste kamion? -Nažalost...
Ukrali su nam ga banditi u planinama sa svim materijalom. Žao mi je.
Vi ste ovde. Živi ste. Samo je to važno. Dođite.
Pošto ne mogu da vam isporučim materijal, ja...
Volela bih da radim kao volonter. -Hoćete da budete medicinska sestra?
Potrebne su vam sestre, zar ne? -Veoma.
To je dr Vudruf, naš osnivač. -Mogu li da ga upoznam?
Naravno.
Garete.
Šta je? Ko je to? -Zove se Lilijan Rou.
Donela nam je iz Filadelfije vredan medicinski materijal.
Nažalost, postoji problem s isporukom, ali volela bih da ostanem...
Da ostanete? Ne možete ostati.
O čemu to ona priča, Grešame? -Ona je školovana sestra, Garete.
I dobrovoljno je pružala usluge. Ne možemo priuštiti da...
Gospođice Rou...
Idite kući.
Smesta idite kući.
Jesu li ovde svi izgubili pamet osim mene?
Ovo nije mesto za ženu.
Izvinjavam se. Dr Vudruf zna da bude malo nabusit.
Želite li da vidite glavno odeljenje? -Da.
Kao što vidite, imamo 24 aktivna kreveta. -Doktore. -Dva u...
Doktore... -Izvinjavam se.
Zdravo.
Kako se zoveš?
Ja sam Lili.
A ti si?
Agavni. -Agavni.
Lepo ime. Agavni.
Šta je to?
Ptica?
Agavni znači 'ptica'? -Golub.
Agavni znači 'golub'.
Je l' to malarija?
Malarija?
Obratite pažnju na simptome.
Dubok bronhijalni kašalj.
Telo potpuno prekriveno svetlo crvenim osipom.
To je tifus.
Nije malarija.
Ne možete ni da prepoznate tifus. Gde ste obavili obuku?
Dr Grešam! Doktore!
Ne diše! Ne diše!
Pobrini se za njega, Zoja. -On ne diše.
Nema disanja. Nema otkucaja srca. -Zenice mu nisu skupljene.
Još je živ.
Pleuralni apsces gornjeg desnog kvadranta.
Uništava mu srce i pluća.
Skalpel!
Gazu!
Forceps!
Gazu!
Uhvatiću te, lutkice!
Uhvatiću te!
Uhvatila sam te!
Zoja, možeš li da pripaziš na nju?
Kako se ovo dogodilo?
Lili. Lili.
Prepusti ovo nama.
Sestro Rou, verujem da već znate našeg prijatelja Kristapora.
Prijatelja? -Došao je da nam proda ovu finu opremu
koja nam je veoma potrebna.
Očekuješ da ti platimo za nešto što je već ukradeno?
Naišao sam na ove stvari u planinama.
To je laž! On je lopov! On je bandit!
Devojko, kontrolišite se! Pokušavamo da sklopimo posao.
Veoma dobra oprema, ali nije važno. Ne možemo toliko da platimo.
Moja cena je veoma razumna. -Tvoja cena je previsoka.
To je iznuda! -Garete, dozvoli da nešto uradim.
Treba nam ta oprema.
Uvedi gđicu Rou unutra, Dozvoli meni da ovo obavim.
Kristapore...
Ima li još nešto što bismo mogli da učinimo za tebe?
Nadam se da ne pišeš ostavku.
Ne, pišem roditeljima.
Mislio sam da će ti biti drago. Kamion tvog brata je konačno stigao.
Ne razumem sklapanje poslova s lopovima.
U jermenskoj zajednici Kristapora i njegove ljude smatraju herojima.
Oni čine uporište hrišćanstva protiv turskih muslimana.
Mislila sam da treba da budemo neutralni.
Ovaj rat u Evropi...
Pocepaće Anadoliju po sredini.
Jermeni s jedne strane, a Turci s druge.
Biće krvavo. Mnogo ljudi će izginuti.
Biće nam potreban tvoj materijal da pomognemo svakome.
Da li sada razumeš zašto sam to morao da učinim?
Počinjem da shvatam.
Laku noć.
RAT JE PROGLAŠEN: CELA EVROPA JE POD ORUŽJEM
Roditelji su mi umrli kad sam bio mali. Nisam bio vezan ni za koga.
Ali ti imaš porodicu.
Moj brat Frenk je bio jedini koji me je zaista razumeo.
Rekla si mi da je umro. -Od tuberkuloze.
Žao mi je, Lili.
Školovao se za doktora.
Kad je umro, tačno sam znala šta želim.
Frenk bi ovo voleo.
A ti?
Hajde! -Šta je ovo? Ne razumem.
Počelo je. Sada će ubijati jedni druge.
Rat je divljao u celoj Evropi.
Postao je poznat kao Prvi svetski rat.
"Rad za završetak svih ratova."
Čitali smo vesti o strahotama i zverstvima.
Rovovski rat. Ničija zemlja.
Otrovni gas.
Vazdušne borbe.
A borbe su se često odigrale nedeljama ili čak mesecima
pre nego što bi vest stigla do nas.
Iako je sve izgledalo tako daleko,
znali smo da nećemo dugo izbeći krvavi dodir rata.
Na mestu voljno, poručniče!
Mislim da poznajete gđicu Rou.
Poručniče Veli. -Gospođice Rou.
Gđica Rou će za dva dana vratiti pacijenta u obližnje selo.
Određujem te za njenu službenu pratnju.
Biće mi velika čast da vas ispratim. -Drago mi je što to čujem.
To bi bilo sve, poručniče. Napraviću odgovarajuću pripremu.
Agavni! -Bako!
Šta se ovde dogodilo?
Došli su ljudi. Mnogo ljudi. S puškama i mačevima.
Jesu li bili obučeni kao on? -Ne. Nisu bili vojnici.
Imate li ranjene? -Da.
Tvoj prijatelj, poručnik Veli, nije ovde da te zaštiti.
Ovde je da prikupi informacije o okolnim selima.
Ne možemo ovde ostaviti Agavni.
Nemamo izbora, Lili.
Deca su sada jedino što imaju.
Je li sve u redu? -Jeste, ali moramo uskoro da krenemo.
Naravno, morate da podnesete raport svojim starešinama.
Vi imate svoju misiju, doktore, a ja imam svoju.
Moja misija je spasavanje života. -A šta? Moj je oduzimanje?
Samo zato što nosim uniformu i pištolj, to me čini ubicom?
Da.
Ovo nije počinila moja vojska.
Ovi ljudi su pod vašom zaštitom.
Ako dopuštate ovakve stvari, onda podržavate njihov uzrok.
Kakav uzrok? -Proterivanje svih hrišćana iz Anadolije!
Nikada to ne bih podržao. -Već jeste.
Vi ste vojnik, a vojnici primaju naređenja
bez obzira koliko će nevinih biti ubijeno. -Vi ne znate ko sam ja.
Znam da ljudi poput vas prolivaju krv,
a ljude poput mene treba počistiti. -Prestanite obojica, molim vas!
Polazimo.
Sad kad si to videla izbliza,
način na koji ovi ljudi žive i umiru,
niko te ne bi mogao kriviti ako želiš da odeš
Misliš da želim odem? - Ne.
Ali sad razumeš zašto Jermeni moraju da se bore.
Da li zato kriješ oružje za njih? U kapeli?
Ti misliš da je to licemerje.
Vidim da veruješ da je to ispravno. -A ti ne?
Nisam sigurna.
Lili.
Tokom kratkog vremena otkako si ovde počeo sam da se pitam.
Možda je ovo nekakva...
Prekidam vas.
Jeste li večerali? -Ne, mislim da nisam.
Sedite ovde. Spremiću vam.
Treba nešto da pojedeš, Garete. Preuzeću večernji obilazak.
Zaljubljen je u tebe.
Da li bi to bilo pogrešno?
Ne bih voleo da ga vidim razočaranog.
Rekao sam ti prvi put kad sam te video.
Ovo nije mesto za ženu.
Ne plašim se, dr Vudruf.
Ne.
Ne plašiš se.
Nije ni ona.
Ne znam tvoj pristup
medicini, gđice Rou.
Možda te preplavljuje plemenitost ublažavanja ljudske patnje.
Znaš li moj pristup?
To je igra.
Krvava igra.
U koju uprežemo svoj slabašni mozak i veštinu
protiv sila destrukcije i bolesti, i gubimo.
Tonemo u smrt.
Ne očekujem da razumeš.
Ali razumećeš.
Krhotina stakla je blizu.
Izgubiće oko ako ne budemo precizni.
Dr Grešam. -Garete, pusti me da završim ovo.
Možda, da. To je dobra vežba za tebe.
Drži mu glavu.
Dr Vudruf!
Ne diraj to!
Tifus.
Nisam mogao da ih spasem.
Razumem. -Ti...
Ti... Ti ne razumeš.
Želiš da veruješ u Boga koji je dobar i pravedan.
Nije pravedan. Okrutan je.
Nezamislivo je okrutan.
Hajdete na spavanje.
Dobro.
Kako se vaša žena zvala?
Mari.
Osnovali ste ovu bolnicu s njom?
Da, jesam.
Da li bi ona želela da ovako kažnjavate sebe?
Dobro? -Dobro.
Kako ste me pronašli?
Video sam vas sa tvrđave. -Gledali ste me?
Divio sam se lepoti pejzaža.
Je li ono ostrvo? -Da, zove se Ahtamar.
Odavde deluje kao priviđenje.
Tamo je jedna stara crkva. Divna je.
Kao hrišćanka bili biste dobrodošli. Sa službenom pratnjom, naravno.
Naravno. Hajdemo!
Možda će nam za nekoliko novčića pozajmiti svoj čamac.
Biti na vodi uvek učini da ostatak sveta nestane.
To je kao da ste u Božijim mislima.
Divno je ovde.
Hvala. To je moja zemlja.
Da li ti vam je drago što ste došli?
Na ostrvo? -Ne, ovamo.
Veoma ste hrabri. -Bežala sam.
Zašto?
Nisam mogla biti ono što su drugi želeli da budem.
A vi? Jeste li oduvek želeli da budete vojnik?
Nisam imao izbora.
To je porodično zanimanje. Bacite i vi.
Lepo.
Zar ne biste želeli da se oslobodite?
Sloboda je iluzija. Svi igramo ulogu koja nam je dodeljena.
Ne verujem u to.
A vi?
Sve manje i manje, svaki put kad vas vidim.
Toliko o povetarcu.
Nemam ništa protiv da neko vreme plutamo.
Želim da vas dotaknem skoro od trenutka kada smo se sreli.
Ali ja sam musliman, a vi hrišćanka.
Tako malo imamo zajedničkog.
Jesu li Adam i Eva bili muslimani?
Ili su bili hrišćani? -Ni jedno.
Ali delili su istog Boga.
Kako na turskom kažete 'poljubac'?
Buse.
Buse, onda.
Ha! Izgleda da imamo vetar.
Bili smo zabrinuti za tebe. -Uveravam te da sam dobro.
Porazgovarao bih s poručnikom Velijem, ako mogu.
Doviđenja, gđice Rou.
Poručniče.
Jasno vam je da je mlada dama pod našim nadzorom i zaštitom.
Osim kad napusti grad, a onda sam zadužen ja.
Budimo otvoreni, vaša vera ne odobrava zbližavanje s hrišćankama.
Gospođica Rou i ja smo prijatelji. Ili to vaša vera ne odobrava?
Ne želim da bude zavedena. -Zavedena?
Znate o čemu govorim.
Ne brinite, dr Grešam. Njena čast je netaknuta.
Šta to znači?
Ovo je nedopustivo. Neću to dozvoliti!
Hoću da se ovaj zavoj menja dvaput dnevno.
I pazi na znakova groznice.
Džude.
Džude!
Ljut si!
Naravno da sam ljut.
Ali ne mogu ti ja govoriti šta da radiš.
To zavisi od tebe i tvoje savesti.
Ti i ja se poznajemo.
Delimo iste snove.
Ista uverenja.
Mogli bismo stvoriti zajednički život.
Žao mi je, Džude.
Nije bilo iznenađenje kad je Otomansko carstvo ušlo u rat
na strani Nemačke.
Ili kad je Rusija objavila rat carevini
i započela masovnu invaziju s istoka.
Naše selo, Van, bilo je direktno na putu ruskoj vojsci.
Za neke od lokalnih Jermena, Rusi su bili kapija za oslobođenje.
Otomani su preduzeli mere da potisnu jermenske pobunjenike.
A pobunjenici su uzvratili.
Jermenski pobunjenici su zauzeli centar grada.
Planiraju da ga drže dok ruske trupe ne pređu granicu i priključe im se.
Tvoj zadatak je da prodreš u njihovu odbranu i proceniš njihovu snagu.
Pukovniče Halil,
kako ćemo razlikovati pobunjenike od običnih stanovnika?
Pobunjenici će biti oni koji žele da te ubiju.
Hajde. Idemo, idemo! Idemo, idemo!
Hajde!
Ko je ovo? -Pacijent.
Određenije! Turčin? Jermen?
Pacijent koji se oporavlja od teške traume leve noge.
Dr Vudruf, insistiram da se ovi kreveti predaju otomanskoj vojsci.
Zastava iznad ove misije je američka, a ne otomanska.
Po međunarodnom protokolu,
imamo pravo da upravljamo njom kako mi smatramo da treba.
Podigao sam ovu bolnicu za one kojima je najpotrebnija.
Zato, kad ovamo donesu nekog od vaših momaka
koji je ostao bez noge ili svoju utrobu drži rukama,
mi ćemo se postarati za njega.
Pretraži celu bolnicu, od vrha do dna. Vidi šta kriju.
Nemate ovlašćenje za to. -Rat je, doktore.
Imam sva ovlašćenja.
Hajdemo unutra.
Ovo je sramno. Ne možete tek tako upasti ovamo.
Poručniče, ovo je osveštana kapela.
Molim vas.
Ovde nema ničega što bi vas zanimalo.
Molim vas.
Stanite!
Idite i pretražite štale.
Hvala.
Lili...
Moram te videti.
Moja vlada će čuti za ovo.
Rusi pale put s istoka i uskoro će biti ovde.
Videćemo kako ćete proći s njima, dr Vudruf. Oni su divljaci.
Vi Amerikanci i Evropljani,
bilo da ste došli ovamo da pomognete, da se borite ili da stvarate profit,
uvek ćete biti beznačajni.
I ne pravimo se da smo nešto drugo.
Kad su vaše zemlje još bile močvare i šume,
kultura je već hiljadama godina prosvetljavala naše zemlje.
A kada ne budete ništa osim istorije,
kad se sručite u mrak kao Rim, kao Grčka,
mi ćemo i dalje biti ovde.
Zdravo. -Zdravo.
Lili, ne znam koliko vremena imamo. Uskoro moram poći na zadatak.
Jesi li sigurna?
Mene čekaš?
Da.
Lili.
Bila si s njim.
O, Lili?
Da?
Tako mi je žao.
Bili smo pod ruskom invazijom.
Neki jermenski pobunjenici su se priključili ruskim snagama
u borbi protiv otomanske vojske i otvorio se pakao.
Pored nas, odvodili su jermenske muškarce iz svojih domova
i regrutovali u otomansku vojsku,
dok su jermenske žene, decu i stare počeli da opkoljavaju.
Ismail je poslan na, kako je izgledalo, samoubilački zadatak,
da uništi oružje u oružarnici koje su Rusi zarobili
i čuvali pod jakom stražom.
Ja sam tvoj vodič.
Ti? Gde su svi ostali?
Ostali su bili kukavice. Pobegli su kad su došli Rusi.
Kako se zoveš? -Ahmet, poručniče.
Dobro, Ahmete.
Kad su Rusi zauzeli oružarnicu? -Pre tri dana, poručniče.
Moram da znam gde čuvaju municiju.
Iza onih vrata čuvaju puške.
Vrati se. -Hoću da ti pomognem.
Premladi si. Čekaj s konjima.
Stoj! Šta tu radiš?
Ruke gore! Priđi!
Rekao sam da priđeš! Priđi. Ruke...
Idi! -Kuda? Nemam kuda da idem.
Idi u bolnicu misije
i reci američkoj bolničarki da te šalje poručnik Veli. Polazi!
Možete je uneti tamo pozadi, molim vas. Hvala.
Lili, Turci su napustili garnizon i odlaze iz grada.
Dolazi ruski vojnici.
Ali nisi ga video? Nisi video da je poginuo?
Moram ga naći.
Ne smeš ići. Poginućeš. -Moram ga naći.
Lili, ideš tamo da nađeš mrtvog čoveka.
Nije mrtav.
Uzmi ovo.
Hvala, dr Vudruf.
Nadam se da ti neće trebati.
Bog vas blagoslovio!
Svakoga dana sve više vidim.
Razneta sela.
Kako ovaj rat uništava živote.
Braća se bore među sobom.
Seljani napuštaju svoje domove,
ne znajući kuda da krenu.
Svi beže od rata.
Povezani samo zajedničkim bolom.
Lili.
Ismaile!
Ja... -Evo, uzmi malo vode.
Hvala.
Pobrinuću se za tebe. -Dobro sam.
Čekaj. Stani! -Šta je to? -Zaustavi kola!
O, bože! -Spusti nas dole.
Ko je ovde glavni?
Ja!
Ja sam ti pretpostavljeni. Pozdravi me!
Šta radiš? -To su samo Jermeni.
Ja sam poručnik Ismail Veli. Ovi ljudi idu sa mnom.
Zbog čega? -Po naređenju pukovnika Halila, za potrebe saslušanja.
I deca? -Da, svi.
Preuzimam punu odgovornost. -Ne. -Šta? -Ne. Oni su naši.
Ovo nije zahtev.
Naređujem ti da pustiš ove ljude.
Pustite ih!
Brže!
Hajde. Brže, brže!
Brže!
-Lili! Lili!
Lili!
Uzmi je. Hajde!
Ulazi u kamion! -Čekaj, poručniče!
Kad je pukovnik Halil izdao to naređenje? -Rano jutros.
Pukovnik Halil je sinoć poginuo.
Ne pokušavaj da nas zaustaviš.
Kreći!
U redu je.
U redu je. U redu je.
Ima dva metka. Unutrašnje povrede.
Shvataš u kakav si nas položaj stavila dovodeći ga ovamo?
Nećeš mu uskratiti pomoć. -Rekao sam ti.
Ova bolnica nikoga ne odbija.
Gazu! -Rusi! Rusi!
Gazu.
Ovo je bolnica!
Ako imate ranjenike, dobrodošli su! -Šta pričaš?
Pobrinućemo se za vaše ranjenike.
Ali vaši ljudi s oružjem moraju otići.
Šta radiš, Ismaile? -Ne, ne prilazi.
Ako me Rusi nađu, sve će vas pobiti.
Moja armija je s druge strane jezera. Ako stignem tamo...
Dobro. Dobro.
Kozaci.
Stani.
Prestani da veslaš. -Ne.
Pogledaj, Ismaile. Zar ne vidiš?
Skoro smo stigli na sigurno. -Stani. Prestani da veslaš.
Ali tako smo blizu.
Tako smo blizu.
Samo budi sa mnom, molim te.
Tu sam. Tu sam.
Ovde sam s tobom.
S tobom sam.
Pogledaj, Ismaile.
U Božijim mislima.
Da.
Sećam se.
I nikada neću zaboraviti.
Lili...
Ne boj se.
Ismaile?
Ismaile...
Kad sam prvi put došla ovamo, imala sam misiju.
Htela sam nešto da promenim.
To mi je tako mnogo uzelo.
Ne znam da li ću ikada prestati da mislim na njega.
Ali sada razumem više nego ikad zašto moram da nastavim.
Sad sam jedna od njih.
I kao i oni, još verujem u Boga koji je dobar i pravedan.
I znam da će se mir jednog dana vratiti.
Prevod i obrada: KVRLE